ЧУДНОВАТИЯТ ДОМ по Агата Кристи
Превод и субтитри Gushifly
УНАКС ТИЙМ (Copyright) 2017
Смъртта на една легенда.
С мъка страната научи тази седмица за смъртта на Аристид Леонидис.
Роден през 1871 г. пристига от Гърция на 23 години, без стотинка в джоба
и отваря първия си ресторант още същата година.
Не след дълго и първият хотел е готов за дейност.
Първата му съпруга Марсия де Хавиланд умира млада.
Но г-н Леонидис не беше сам в края.
Надживя го младата му и красива вдовица Бренда.
Тук г-н Леонидис е с най-голямата си внучка, София.
Приятел или враг, никой не може да оспори,
че Аристид Леонидис беше колос на своето време.
Чарлз Хейуърд Частен детектив
Добро утро, г-це Акройд. - Добро утро, г-н Хейуърд.
Г-н Хейуърд? - Имаме клиент. Тя чака вътре.
Тя? - Не се представи.
Здравейте.
Здравей, Чарлз.
Извинявай, че те изненадвам, но не бях сигурна, че ще ме приемеш.
Съжалявам да чуя новините, г-це Леонидис.
Исках да бъда инкогнито в Египет.
Изненадах се, когато си тръгна тактично.
Заради това. - Откритие?
Това е семеен въпрос. Какво да направя за теб, г-це София?
Мисля, че дядо ми беше убит.
Убит?
Почина от сърдечен удар, но подозирам, че е измама.
Какво те кара да подозираш това? - Аз го намерих.
Лекарят се държеше странно.
Не подписа смъртния акт, а щеше да има аутопсия.
Добре. - Искам ти, Чарлз,
да дойдеш до къщата и да погледнеш заради мен,
преди полицията да се замеси със заплащане, разбира се.
Ще е малко неетично да поема случая, София.
Сигурен съм, че разбираш. - Искаш ли да знаеш защо тръгнах?
Не исках да се замесваш със семейството ми.
Бедният дипломат не е това, което имаха предвид за теб.
А сега не искаш да се замесвам с тях.
Сега нещата са много различни. - Не и за мен.
Вярвам, че убиецът може още да е в къщата.
Изплашена съм, Чарлз. - Ти - изплашена?
Да. - Трябва да отидеш право в полицията.
Г-це Акройд, г-ца Леонидис си тръгва.
Поне си помисли.
Г-ца Леонидис, срещал сте я и преди? - За кратко в Кайро.
Хайде, г-н Хейуърд, помислете за рекламата.
Не може да си позволите да откажете тази работа.
Какво точно те интересува в смъртта на Леонидис, Чарлз?
Член на семейството се обърна към мен.
Не знам на какво си мислиш, като си играеш на детектив.
Трябва да бъдеш тук в Скотланд Ярд, като баща си, добър колкото него.
Кажи пак. Какво искаш?
Преглеждащият лекар забеляза прекалено свиване на зениците.
Проведе някои тестове и заключи, че причината за смъртта му е есерин.
Това е... - Известен още като физостигмин.
Използван в капки за лечение на глаукома
или инжектиран директно в кръвта
може да причини сърдечен удар.
И баща ти се накланяше така.
Леонидис беше диабетик.
Възможно е есеринът да е сменен с инсулина му.
Това ли бяха капките му? - Да.
А размяната да е била случайна.
Може. Няма много по този случай, а семейните адвокати ще ни разкъсат,
ако опитаме да образуваме такъв. - Ами пресата?
Веднага щом Ярдът промълви "убийство", тя ще е навсякъде.
Тези хора обичат уединението си, както и парите си.
Този член на семейството е, той или тя?
Тя. - Над подозренията?
Добре, два дни и викам хрътките.
Още не съм решил да поема случая. - Тогава какво правиш тук?
Не разбирам защо семейство като това ще говори с мен.
Нямам власт да...
Леонидис имаше много влиятелни приятели, както и врагове.
Беше противоречива фигура.
Вземи тези бележки в офиса си, помисли и чакай обаждането ми.
Благодаря, Чарлз. - За какво?
Заведе ме да танцуваме тази вечер.
Чарлз Хейуърд.
Всичко наред ли е?
Знаете ли нещо за къртиците? - Боя се, че не.
Имам арсенал и от други оръжия, разбира се.
Капани, отрови. Понякога използвам бодлива зеленика.
Боде ги и ги кара да кървят. Къртиците са хемофилици.
Малки и кървящи. Като някои европейски особи.
Въпреки, че намирам пушката най-добре да изразява чувствата ми.
Вие ли сте детективът на София? - Да, Чарлз Хейуърд.
Извинете, портите бяха отворени. - Да, очаквахме ви.
Едит де Хавиланд. Покойната ми сестра беше първата съпруга на Аристид.
София мисли, че има буржоа, който живее по този покрив.
Колко драматично. - Жозефин!
Жозефин!
- Жозефин, бавачката те вика. Ела.
Добре, лельо Едит.
Ела сега, добро момиче.
Махни се от мен. - Продължавай.
Не знам какво бихме правили, без старите ни бавачки.
Предани са. Сама избрах тази преди години.
Здравей, Чарлз. - София.
Откъде се познавате двамата?
Запознахме се в Египет, когато бях там със Сотбис.
Той спаси живота ми. Нали, Чарлз?
Конят й хукна по път за пирамидите, а аз успях да го спра.
Извинете?
София никога не е бягала в живота си с кон или каквото и да е.
На Чарлз му харесва да мисли, че ме е спасил.
Милото момче.
Леля Едит дойде да се грижи за баба,
а когато тя почина, счете за свой дълг да отгледа момчетата.
Да ги спаси от влиянието на дядо.
Биеха се като котка и куче, леля Едит и дядо.
Каза му, че е мазен чужденец, който краде пари от работата си,
а той, че е тесногръда ксенофобна снобка.
Всъщност, мисля си, че тя тайно го обожаваше.
Ето го и самият него.
Знам какво си мислиш.
Красива дъщеря на граф и джудже имигрант,
необещаващ успех брак, но баба се влюби в него.
Имаше нещо екзотично и жизнено у него, което я привлече.
Беше ли щастлив брак? - Много щастлив.
Приятелите им не можеха да общуват, а родителите й да го понасят.
Тогава защо не го спряха? - Никой не можеше да спре баба.
Тук ли го намери? Ще дойдеш ли с мен?
Донесох му закуска. - Това обичайно ли е?
Да. - Добро утро, дядо.
Обичаше да го правя. - Защо?
Имахме специална връзка. - Дядо?
Специална връзка? Какво имаш предвид?
Нищо. Просто се разбирахме добре, това е всичко.
Това беше банята му.
А това смъртоносният шкаф.
А там? - Стаята на жена му.
Бренда. - Да.
В кабинета ми каза...
Каза, че си изплашена.
Ние сме странно семейство, Чарлз.
Има много безпощадност, различни видове от нея.
Това е толкова обезпокоително. Различните видове.
Какво имаш предвид? - Точно каквото казах.
Ако ти трябва нещо, знаеш къде да ме намериш.
Благодаря ти, София.
Ти ли си детективът?
Ти трябва да си Жозефин, сестрата на София.
Как си? - Много добре, благодаря.
Значи откриваш тайните на хората? - Това е идеята.
Това ли е твоята къща на дървото? - Моята и на Юстас.
Той е по-големият ми брат.
Харесва ми тетрадката ти. Какво пишеш в нея?
Неща, които знам, а аз знам много.
Дядо ми е мъртъв и сега аз съм най-умната в къщата.
Искаш ли да ми кажеш друго? - Още не.
Виж, чета детективски истории.
Добрият детектив ще отдели време да събере доказателства
и да разпита всички, преди да разреши случая.
Защото убиецът никога не е този, който подозираме отначало.
Магда е готова за теб. - Магда?
Не обича да я наричам "мамо." Казва, че я състарява.
Няма такова място като у дома.
Тези обувки са неподходящи. Твърде незначителни за случая.
Извинявам се, г-н Хейуърд. - Няма проблем.
Боже. Пих много червено вино снощи.
Причинява ми главоболие. Бургундито ми пасва по-добре.
Може би трябва да вземете аспирин. - Аспирин?
Алкохол, скъпи.
Лекувай злото със зло.
Ами ти? - Малко ми е рано.
Сладък си.
Изчакай докато имаш три деца.
Значи сте актриса?
Очевидно не сте стъпвал в театър, иначе щяхте да познавате работата ми.
Трябва да призная, че съм по-скоро кинолюбител.
Разбирам, не ми пукаше особено за филмите.
Въпреки, че имам отличен сценарий. Съпругът ми го написа за мен.
"Разобличаване." Първата му художествена творба.
Изпълнена със страст. Главната героиня - аз,
е отлична тайнствена героиня.
Казват, че трябва да играя в комедии заради носа ми.
Предполагам, този убиец ще ни даде предварителна публичност.
Продължете. - Наистина ли е от значение?
Искам да кажа, че въпреки всичко, си имаме Рут Елис под този покрив.
Тя застреля любовника си, а не съпруга си.
Но беше обесена заради това и правилно.
Казвате, че искате да видите Бренда Леонидис обесена?
Изкривявате думите ми.
Може би трябва да поговоря със съпруга ви?
В библиотеката е. - Благодаря за отделеното време.
Това ли е всичко? - За днес, да.
Добре. Умирам от глад.
Надявам се, че не ви прекъсвам.
Чарлз, нека те представя на баща ми - Филип Леонидис.
Радвам се да се запознаем, сър. Чарлз Хейуърд.
Познавах един Хейуърд. Помощник-комисар в Скотланд Ярд.
Нещо като легенда в силите на реда. - Баща ми.
Справяше се доста добре, докато не беше убит.
Не откриха ли кой го направи? - Не.
Това не е особено голяма препоръка. - Татко.
Г-н Леонидис,
колкото и неуместно да намирате посещението ми тук,
мога да гарантирам, че ще бледнее в сравнение с това, което ще стане,
когато полицията реши да дойте тук. - Направи усилие, моля те, заради мен.
Изглежда, скъпата ми София е разстроена.
Трябва да постигнем някакъв консенсус, г-н Хейуърд.
Предлагате да оставим зарчето да реши вместо нас?
Ще решим, дали ще продължим или не този разговор.
Изберете едно число. - Ще спрете ли и двамата?
Ще ви напиша четири. Разбира се, е малко вероятно да успеете.
Така или иначе няма да отговоря на въпросите ви.
Това би бил много лош образец.
Считате, че незаконен натиск от някой незначителен в Скотланд Ярд,
ще ме накара да говоря с вас? - Да.
Защото този незначителния и аз се опитваме да ви направим услуга.
Малкият бележник, разбира се. Пишете набързо.
Вие сте най-големият син. - Да.
Откога живеете тук? - Преди десет години,
изгубих игра на покер от грешните хора.
Баща ми го използва като възможност да ме задържи на каишка.
Това ни доведе тук, заедно с една или две бомби.
Говори за пиеси на майка ми, които бяха по-малко успешни.
Да. - Писал сте й сценарии.
Историк съм. Пиша за средновековно изкуство и литература.
Сценарият на жена ми беше нещо еднократно.
Тя и аз живеем за изкуствата.
Значи не играете роля в бизнес делата на баща ви?
Чичо Роджър управлява кетъринга - водещата компания на дядо ми.
Малкият ми брат е човекът, въпреки бизнес усета си на мангуста.
Но реално не ви трябват пари?
На никой в този дом не са му нужни пари.
Защо тогава останахте тук? - Защото това беше сделката.
Освен това, кой иска да работи, за да се издържа, г-н Хейуърд?
Завещанието прочетено ли е? - Още не. Защо?
Очаквах го досега. - Всеки знае какво е в него.
Имам предвид, че всички са добре обезпечени.
Така че, там няма улики за вас, г-н Хейуърд.
Благодаря, г-н Леонидис.
Още нещо. - Щом трябва.
Изобщо не изглеждате тъжен. - Моля?
Баща ви е мъртъв.
Не изглеждате поне малко тъжен. - Довиждане, г-н Хейуърд.
Малък човек, г-н Хейуърд, който хвърля голяма сянка.
Голяма и твърде чудновата сянка.
Какво правите? - Не може ли да си поиграя на детектив?
Миришете на цигари, което значи, че сте видял Филип.
Но не миришете на алкохол. Магда още ли спи?
Не, срещнах се с нея.
Значи сте отказал питието, което ви е предложила.
Добро момче. Държите да мислите трезво.
Фокусирате се върху целите си. Нищо чудно, че София ви харесва.
Г-жо Едит, кога ще е удобно да поговорим?
Заета съм с есенното подкастряне.
Твърдо вярваща съм от ползите му във всички сезони.
Клеменси Леонидис. Чувствате се свободен да идвате, както желаете.
Извинете, вратата беше отворена.
Вие сте частният детектив, който София нае, предполагам.
Чарлз Хейуърд.
Продължавайки темата на откровеност, трябва да сте наясно,
че съм старши химик в Ла Рош.
Специалността ми е растителна токсикология, г-н Хейуърд.
Знам всичко, което трябва да се знае за отровите.
Предполагам не пренасяте работата си у дома.
Роджър! Детективът на София е тук.
Кажете ми, как се получава? Да живеете всички в тази къща?
Кой ви каза, че се получава?
Г-н Хейуърд, леля Едит ми каза, че познавате София.
Запознахме се наскоро в Кайро. - Това е добре.
Считаме го за хубаво. Да помогнем да затворите тази уличница.
Скъпи. - Не мога да повярвам, че не изчака.
Беше на 86 за Бога, а тя го уби хладнокръвно.
Роджър, млъкни. - Жена ви е права, сър.
Ако не сте внимателен, може да ви обвинят в клевета.
Как може да опозориш убийца? Направи ме сирак.
Ти си на 55, скъпи. Случват се такива неща.
Права си. Извинете.
Моля, продължете.
Вие сте директор на кетъринга. Фирмата на баща ви.
Една от тях. Даде я на мен, но сте напълно прав - неговата.
Всичко е негово. В рода на баща ми има много имоти.
Кога последно говорихте с него? - Винаги говорим. Защо питате?
Просто въпрос. - Какво имате предвид?
Какво иска да каже? - Може да продължим по-късно.
Знаете ли какво искам да направя? Да удуша тази жена с голи ръце.
Не знае какво говори. Нямаше време да свикне.
Тя е златотърсачка и отрови беззащитен старец.
Съпругът ви е избухлив. - Не е наранявал и муха.
Да обичаш баща си е естествено, но това граничи с обожанието.
Да си любимото дете, невинаги е късмет.
Нека ви помогна. - Не.
Харесвам си работата, особено сега, когато децата не се нуждаят от мен.
Или не за дълго.
Това е съдбата на бавачката, предполагам.
Вие ли се единственият член от служителите тук?
Аз и готвачката за сега.
Заради смъртта на г-н Леонидис.
Искат да пазят къщата тиха и уединена.
Но слугите тук обикновено си идват и отиват.
Кой е това със София? - Това е г-н Браун.
Учителят на децата.
Бъдете внимателен с г-жа Леонидис.
Не е толкова издръжлива като останалите.
Може ли да вляза?
Защо не сте това, което очаквах?
Какво казаха всички за мен?
Всички долу?
Не се тревожете, мога да предположа.
Зверове.
Какво като съм на 37? Оженихме се по любов, какво нередно има в това?
Родени са богати и мислят, че никой не е достатъчно добър.
Как се запознахте със съпруга ви?
Бях танцьорка в Лас Вегас. Да.
Имаше работа там.
Един ден влезе в казиното, където работех.
Видя ме да плача.
Моля, не мислете, че плаченето е нормалното ми състояние.
Бях се забъркала в неприятности, като ужасна малка слугиня.
Имате предвид бременност?
Бях отегчена от мъжете.
Исках дом.
Мечтаех за някой мил, който щеше да ме обгражда с внимание.
Той каза: "Седни и ми кажи какво не е наред."
Казах: "Не мога, ще ме уволнят, ако седна с клиент."
А той: "Няма, аз притежавам това място."
Съпругът ви е имал казино в Лас Вегас?
Не беше обществено достояние.
Беше повече от безмълвен партньор.
Пристигането ви тук сигурно е предизвикало доста шум.
Заклех се, че бъда добра съпруга, и бях такава.
Но не можахме да се отървем от това негово семейство.
Идваха, живееха на гърба му и бяха постоянно с него.
А бебето?
Оказа се, че няма такова. Беше грешка.
Съпругът ви имаше ли някакви вечерни занимания?
Обичаше да гледа по-малко телевизия.
Идваше тук. Това беше столът му.
Понякога пусках музика, а той ме гледаше да танцувам.
Много харесваше това.
Някои вечери работеше директно с г-н Браун.
Учителят на децата. Добре се разбираха.
Върху какво работеха? - Аристид пишеше мемоарите си.
Имам деликатен въпрос за вас, г-жо Леонидис.
Искам да ме наричате Бренда.
Инсулинът... - Да?
Съпругът ви сам ли си го инжектираше? - Да, но онази нощ...
Аз го направих. Той ме помоли.
Каза, че е уморен и ме помоли да го направя.
Добре.
Бавачката казва, че някой от рода подозира, че го е убила отрова.
Да, възможно е. - Разбирате ли? Аз го убих.
Полицията ще открие отпечатъците ми на шишето и спринцовката.
Но на шишето пише инсулин, а не отрова.
Ако аз бях убиецът, щях да ги избърша, нали?
Нали?
Кайро 18 месеца по-рано
Сър? - Седнете.
Познавате ли тази жена?
Да, София де Хавиланд. Работи при "Сотби."
Не допуска никой край нея.
Но според слуховете двамата се разбирате добре.
Знаете ли кой е този мъж? - Аристид Леонидис.
Истинското име на тази жена, е София Леонидис.
Внучката му.
Мисля, че е забравила да го спомене, нали?
Знаем със сигурност,
че Леонидис работеше с ЦРУ от гръцката гражданска война.
Но не знаем защо.
И считайки всичко, което става в тази страна в момента,
искаме да се уверим, че присъствието й тук и фактът,
че крие истинската си самоличност са просто съвпадение.
Убеден съм, че има причина защо... - Виж.
Отегчен си до смърт в посолството
и искаш да работиш в разузнаването, нали?
Да. - Тогава я считай за твоя вход.
Не, не. - Търсих ви.
Вие какво правите тук? - Кабинетът на г-н Аристид, знам.
Какво правите тук? - Г-н Леонидис ми даде достъп.
Виждам.
Вие сте частният детектив и искате да ме разпитате?
Да, още не съм срещнал Юстас. Какво ще ми кажете за него?
Той е това, което сега наричат тийнейджър.
Непокорен, гневен, презира властите, обича рокендрол.
Мисли за себе си, което е голямо постижение в тази къща.
Не обича да учи у дома. - Тогава защо е тук?
Причината, г-н Леонидис да даде, е детската му парализа.
Щеше да бъде тормозен заради куцането му.
Но вие не мислите така? - Г-н Леонидис беше властен.
Помагал сте му с мемоарите му. - Да.
Това е поверително. - Работихте ли с него онази нощ?
Да, работихме до късно с няколко прекъсвания.
Посетители? - Да.
Първо Роджър, след това Магда. - Знаете ли какво искаха?
Никой от тях не е особено дискретен.
Роджър беше в някаква криза заради бизнеса,
а Магда искаше г-н Леонидис да спонсорира филма й.
"Разобличаване." Той съгласи ли се? - Не.
Играе пиеси, които никой не гледа.
А съпругът й пише книги, които никой не чете.
Какво знаят тези хора за истинския свят?
Някой друг посети ли ви онази нощ? - София.
Тя е малко по-дискретна от другите.
Това е къщата, където е роден г-н Леонидис.
Искам да видя копие от мемоарите. - Има само оригинал.
Тогава нека бъде оригиналът.
Изчезна.
Има само едно нещо за теб.
Костенурката ти има ли име? - Саломе, мама игра пиеса "Саломе."
Не беше голям успех, боя се.
Саломе танцува пред цар Ирод.
И той толкова я хареса, че каза, че може да прави каквото си иска.
Приключи ли с разпита си? - За днес, да.
Откри ли някакви улики? - Знаеш ли, Жозефин,
първият етап от разпита не е толкова за намиране на улики,
а затова да добиеш представа с кого си имаш работа.
Късметлия си, че може да говориш с тях.
Като семейство, не говорят много. Освен Магда, разбира се.
Но всичко, което говори, е за нея.
Сигурно ти е много тъжно да загубиш дядо си.
Не съвсем. Не го харесвах.
Спря ме да бъда балерина.
Каза, че няма да съм добра. А аз наистина обичам балета.
Съжалявам да го чуя.
Жозефин, какво може да ми кажеш за г-н Браун?
Лорънс има връзка с Бренда. Пишат си писма.
Ужасно са сантиментални. Лорънс е сантиментален.
Откъде знаеш това? - "О, скъпа моя,
нуждая се от теб повече от въздуха, който дишам."
Измисляш си го, нали? - Знам и къде са скрити.
Знам много неща. Подслушвам зад вратите.
Хората в тази къща не ми обръщат внимание.
Прекалено са егоистични затова. Но аз им обръщам внимание.
Довиждане, г-н Хейуърд. - Довиждане.
Здравей, скъпа. - Здравей.
Доближавате ли се до плячката си, г-н Хейуърд?
Г-жо Едит? - Да.
Чудех се, портите заключени ли са през нощта?
Съвестно. Аристид беше силно вярващ в комунистическата заплаха.
Лично аз не си представям Суинли Дийн в килия.
Освен ако броите нашия г-н Браун. Интелигентен е, нали?
Може ли да ви задам тъп въпрос? - Те са единствените интересни.
Какво не е наред с хората в тази къща?
Наистина е тъп. - Съжалявам.
Недейте. Страстта.
Оранжерия на потисната страст.
Това става, когато човека, който обичаш най-много на света,
за когото би дал живота си,
е всъщност същия този, който мразиш най-много.
Убедена съм, че разбирате, г-н Хейуърд.
Иначе нямаше да сте в тази къща, нали?
Ало? - Бренд, Чарлз Хейуърд е.
Чарли, каква изненада.
Какво мога да направя за теб, приятелче?
Аристид Леонидис. - Какво за него?
Какво правиш тук?
Не, Чарлз, въпросът е...
Какво ще правиш сега?
Не си изплашен, нали?
Ни най-малко. - А трябва.
Харесва ли ти?
Да се качим горе.
Затова искаше дядо ми да го информирам.
Какво правеха младите хора. Музикалната сцена.
Вярваше, че това беше бъдещето за бизнеса му.
Свободно време, развлечения.
Това е имал предвид, че светът става снизходителен след войната.
Затова е бил Вегас?
Няма да искаш да говориш и за мемоарите му.
Видях твоя снимка като балерина.
Това беше, когато бях малка, преди да нараня коляното си.
Беше сладка.
Ще млъкнеш ли и запали цигарата ми?
Чарлз, на това малко момиченце му се танцува.
Също като в Кайро.
Последната воля и завещание на Аристид Леонидис,
съставено от мен и подписано от него
пред всички членове на семейството на 24 юли 1957 г.
В него всеки един от тях е по-равно осигурен.
Обаче, г-н Хейуърд,
г-ца Леонидис ме инструктира да ви дам цялата необходима информация.
Но се надявам, че мога да разчитам на пълната ви дискретност.
Разбира се. - Защото току-що казах на семейството,
че тази сутрин разбрахме, че това завещание няма подпис.
Всички присъстващи, включително и аз го видяхме да подписва
или по-скоро мислим, че видяхме да го подписва.
Починал е без завещание? - Така изглежда.
Ако е починал без завещание...
Основният наследник на завещанието е, разбира се, втората г-жа Леонидис.
Бренда. - Несъмнено.
Жозефин!
Дялова компания Обществено хранене
Хубава организация. - Какво искате?
Знам за завещанието,
и че сте имал разгорещен разговор с баща ви в нощта, когато е умрял.
Просто предположение,
но може би е засягал предстоящия срив на фирмата?
Вие сте изключително досаден, г-н Хейуърд.
Мислех, че можете...
Какво беше? Последен опит баща ви да ви избави от затруднение?
А той отказа?
Попълнен за фирмата за 2 милиона паунда.
Тези пари биха решили повечето проблеми на хората.
Не и моите. Всичко, което правех, е да го разочаровам.
Но винаги ми прощаваше и ме измъкваше отново и отново.
Онази нощ, Клеменси ми каза да унищожа този чек.
И че ще е краят ми, ако приема още едно пени от баща си.
Но не съм толкова силен като жена си.
На следваща сутрин той беше мъртъв.
Ето къде си.
Не се промъквай покрай хората така.
Тези, които подслушват, рядко чуват добро за себе си.
И махни тази ужасна тетрадка.
Ало? - Приятелче, проследен си.
Да, знам. Мислех, че си ти.
Не биха могли да ни забележат така лесно.
Имаш ли нещо за мен?
Ако ми кажеш, защо напусна външно министерство. Беше обещаващ.
Светът се нуждае от хора като теб. - Свободният свят.
Моля те. - Добре.
Леонидис ни беше приятел, но не мисля, че смъртта му има общо с това.
Каква беше работата ти с него?
Помогна ни в Гърция, по време на гражданската война.
Финансира куп антикомунистически организации.
Даде пари на точните хора. В замяна му помогнахме да излезе от щатите.
Помогнахме му да покрие някои тъмни сделки.
Което обяснява Лас Вегас. - Беше странна птица.
Видя се като следващия Александър Велики или нещо такова.
Беше вманиачен по империите. - А Британската империя се разпада.
Всеки има късмет някой ден. - Това ли е?
Всеки иска да знае кой го уби, а никой няма и следа.
Но тук си говорим за много пари.
Този тип беше навсякъде, като октопод.
Кой печели от смъртта му? - Твърде очевидно е.
Може би, приятелчето в колата ще ни помогне.
Здравей, мисля, че имаме общ приятел. - Извинете.
Жена ти. - Какво...
Успокой се. Само искаме да разберем кой си.
Ето го.
О, момче.
Чарлз, запознай се със сержант Главър от Скотланд Ярд.
Кротко, приятелче. - Какво по дяволите си мислехте?
Чарлз, не е толкова зле, колкото изглежда.
Считайки приятелството ти с баща ми, щеше да вярваш повече в мен.
Заклех се да се грижа за теб, ако нещо се случи с него.
Казваш, че този клоун беше там да ме защити?
Млъквай, Главър. - Прав е, че си клоун.
Сега се махай от тук.
Чарлз, трябва да разбереш, че съм под голямо напрежение тук.
Има намесена политика. Отговорно е.
А с твоето минало... - Моето минало?
В Кайро. - Бях дипломат.
Разбира се, а аз съм дукеса.
Дай ми нещо, така че, все още да мога да ти вярвам.
Добре.
Всеки от тях, може да го е направил. Всички имат средства, възможност.
Мотив?
Гняв, ревност, любов, алчност. Избирай.
Значи няма комунисти,
мафия в Лас Вегас или ЦРУ конспирация?
И ние разследваме безшумно.
Но ти може да отидеш в къщата без заповед.
Върни се там и открий кой уби проклетото джудже.
Бренда признава, че е дала фаталната инжекция,
но всеки е можел да смени шишетата. - Включително и тя.
Да, дори самият той.
Кажи ми как Бренда ще знае последиците от размяна на инсулин с капки за очи?
Всички знаехме затова. Каза на всички на партито за 86-я си рожден ден.
Навлезе в подробности, обяснявайки как да го премахнем.
Имаше изкривено чувство за хумор. - Видяла си го в нощта на смъртта му?
Искаше да обсъдим семеен въпрос.
Фамилията беше всичко за него.
Може да ми кажеш за Лорънс Браун. Знаеше ли за връзката му с Бренда?
Мисля, че знаех, че може да стане нещо.
Ако дядо ти беше разбрал? - Сигурна съм, че знаеше.
И нямаше против?
Вероятно, когато е избрал Лорънс за учител на внуците му,
също го е избрал и за Бренда.
Да. - Да поддържа Бренда щастлива.
Сигурно знаеш, че не е подписал завещанието?
Да, беше изненада. - Бренда получава жребия.
Включително и последния пирон в ковчега й.
Какво е това бързане, Жозефин? - Чувам, че имаш напредък.
Но няма да си единственият разрешил този случай.
Ако ли не, ти си Уотсън. - Така ли е?
Защо не ме осветлиш, Холмс?
Кажи ми за писмата. - Какви писма?
Тези, които Бренда и Лорънс се предполага, че си пишат.
Това си го измислих. Често си измислям неща.
Това ме спира да не се отегча. - Не ти вярвам.
Знам, че знаеш разни неща.
Понякога хората не знаят, какво знаят.
Ето те. - Какво искаш сега, бавачке?
Горещият ти шоколад е готов. Виж се, целите ти пачки са в кал.
Не обичам горещ шоколад. Направи го, за да си го изпиеш ти.
Ще спиш спокойно през нощта.
Не всичко, което казват по телевизията е вярно. Остави ме намира.
Г-н Хейуърд. - Добър ден.
Какво?
Очакваме още едно убийство, нали Уотсън?
Друго убийство, Холмс? - Винаги има второ.
Някой, който знае нещо е убит, преди да може да го разкрие.
Не казах да влезеш. - Извинявай, мислех, че чу да чукам.
Знам всеки задник в къщата, който моли да говори с теб, но не и аз.
Отегчаваш ме.
Учителят ти, г-н Браун, какво мислиш за него?
Считам, че се справя добре за себе си. Нямам против, нали?
Малко е странно да харесваш жената на дядо си.
Извинявай, шокирах ли те?
Факт е, че всички харесват бабчето. Чичо Роджър я желаеше.
Сигурно е забавлявало дядо да слага тази котка сред гълъбите
и да гледа как перата летят.
Имам въпрос за теб, г-н детектив.
Не си представям, че ще ти кажа нещо, което вече да не знаеш.
Спа ли със сестра ми в Кайро?
Дядо ти току-що почина.
Добре. Един капиталист по-малко.
Не знаеш какво говориш. - Не те чух. Спа ли със сестра ми?
Наистина ли си щастлив, че дядо ти е мъртъв?
Беше властен изрод, играещ си с живота на хората.
Садистична свия с непоносимо високомерие.
Получи каквото заслужаваше.
Не вярвам да е била Бренда. Не е достатъчно умна.
Може да е предизвикана от някой по-умен.
Изглежда наистина имате навик да нахлувате, нали?
Какво искате? - Ще отнеме секунда.
Когато Бренда беше представена на фамилията,
обърка ли плановете на някого? - Те останаха същите, доколкото помня.
Нямаше дегустация на забранени плодове, ако намеквате това.
Наистина трябва да си вървите. - Простихте ли му?
Нямаше какво да прощавам. Беше детинско увлечение.
Значи любовта се превърна в омраза?
Причината мъжа ми да мрази Бренда, е защото мисли, че тя уби баща му.
Много е просто. - Да, но вие не. Знаете разликата.
Настоявам. - Не съм приключил.
Съпруга ви показа чека, който баща му е дал.
Казала сте да го скъса, но не го е направил.
Осъзнахте, че няма бягство от това място, докато тъста ви не умре?
Точно това ми мина през ума.
Но сега е мъртъв.
Затова можем за избягаме.
Още нещо.
София? Какво правиш?
Изгаряш доказателства? За Бога!
Току-що се обади репортер от "Таймс."
Ако той узнае, всички ще разберат.
Няма нищо интересно относно убийството му в мемоарите, вярвай ми.
Да ти вярвам?
По време на войната той се отклони.
С бомби.
Първо разрушаваш град, после влизаш в него и го построяваш наново.
Не съм сигурна, че светът трябва да знае затова.
Това и други неща. - Ти ли трябва да го решиш?
Да. Какво ще направиш ти, Чарлз?
Какво знаеш за доверието?
Какво има? - Колата няма да запали.
Колко невнимателно от нейна страна. Тук има много стаи.
Ще намерим някой да я поправи сутринта.
Сигурна ли си?
Лельо Едит, търсих те навсякъде. Къде беше?
Не е твоя работа, скъпа.
Приятно е да ви видя тук в този късен час.
Колата ми се развали. - Какъв срам, такава хубава кола.
Като за работа без пари.
Това е проблемът. Не мога да си позволя трета ръка.
Искате ли да ви закарам у дома?
Току-що поканих Чарлз да остане през нощта.
Сега, това е далеч по-интересна идея.
Леле, не сме виждали тези хора на масата, откакто дядо почина.
Тя какво прави тук? - Бавачке?
Не ме карай да пропусна забавата. - Няма такова нещо, тиквичке.
Жозефин. Сложих я да си легне, г-жо Едит.
Очевидно е избягала. - "Избягала?" Тя не е затворник.
Не искам да си лягам, лельо Едит. Искам да остана.
Боя се, че нямаш избор, скъпа. - С усмивка, доведеното ми дете.
Трябва да ми кажеш всичко, Уотсън.
Тя е за Швейцария и колкото по-скоро, толкова по-добре.
Не е добре да бъде въвлечена в тази ужасна история.
Ти искаше да израснат тук. - Исках дисциплина в живота им.
Не мислех, че баща ти ще контролира всяко тяхно движение.
Трябва ли да знам, че ще бъда измамена в майчинството?
Понякога се чудя защо си направихте труда да имате деца, Магда.
След раждането беше на репертоар в най-отдалечения театър, който намери.
Има нещо движещо в любовта на стара мома към потомството на сестра й.
Движещо и леко отчаяние. - Поздравление, майко.
Още едно показно представление. - Не се тревожи, София.
Преживях две световни войни.
Мога да преживея пиянските излияния на Магда.
Жозефин е права. Присъствието ви изглежда събра всички заедно.
С едно забележително изключение.
Миризмата на кръв.
Не осъзнавах, че уговорките ви се простират до пансиона, г-н Хейуърд.
Татко, Чарлз е мой гост. - Гостите не слухтят наоколо,
гледайки на домакините си като на потенциални убийци.
Мисли всички ни затова. - Едва ли може да го обвиниш.
Е, Чарлз.
Какво ще кажете да ви задам тъп въпрос?
Какви са убийците?
Вие и аз.
Всеки.
С буйна кръв. Хладнокръвен.
Споделят една или две отличителни черти.
Суета. Изкривен морал.
Липса на съпричастност.
Убийците са склонни да чувстват, че са над правилата и законите,
че управляват обикновените смъртни.
Това описание пасва на всеки член от това семейство.
Не завиждам на работата ви.
Глупости. Най-лесната работа на света очевидно.
Отивам в стаята си. - Добре е, че дойдохте всички.
Имайки предвид, че не се появи на погребението му.
Не можах да го понеса. - Чула си прогнозата за времето?
Никой не се радва на погребения, но поне можеше да се престориш.
Все пак получаваш всичките ни пари. - Какво заклинание сте сложили в пая?
Аристид винаги е харесвал танцьорки. Знаете го.
Ти не беше танцьорка, а момиче на сцената по бикини.
Което не обяснява защо не е подписал завещанието си.
Казах каквото трябва на г-н Хейуърд.
Нямаме нужда от сврака в къщата, за да ни кажат истината.
Магда, това цитат от "Госпожа Чейни" ли е?
Не е. Но ако трябва да знаете, е от трилър, който играх във Фритън.
Бях права.
Признай, Бренда.
Предпочете да си с Лорънс. Заедно ли сте в това?
Разбира се, че са.
Надявам се тези пари да не обременят принципите ви, г-н Браун.
Бренда си има собствен комунист под леглото.
Там ли го държиш? - Не ме познаваш.
Никой от вас не ме познава. - Мисля, че те познаваме.
Най-малкото познаваме типа ти. - Мамчето е в лоша форма.
Не го убих аз. Липсва ми.
Всеки от вас желаеше да го отстрани.
Какво по дяволите имаш предвид? - Сценарият.
Причината да не го върне, е защото знаеше, че ще е триумф
и ще доведе до нашата независимост.
Точно така. Той дори не го прочете.
Какво? - Аз го прочетох.
Значи всичко е по твоя вина. - Не, казах, че е доста добър.
Каза, че ще хвърли монета, тъй като нямаше зарове.
Помоли ме да се обадя.
Изгубихте.
А той каза, че е поетично правосъдие.
Разбираш ли защо не исках да те замесвам със семейството ми?
Хайде, София. Няма нищо като истинската откровеност.
Предполагам, че човек може да намери истинско сърце по този покрив.
В това е въпросът. За разлика от вас, аз го направих щастлив.
Затова ми даде всички пари.
Съжалявам, че прекъсвам това сладко семейно обединяване,
но сега имам да кажа нещо.
Жозефин беше права. Забавно е въпреки всичко.
Не особено.
С Роджър си тръгваме.
За добро. - Някъде на по-хубаво място.
Барбадос.
Много токсични растения за милосърдие.
Мислим да създадем, финансираме и ръководим сиропиталище.
Някои хора имат късмет.
Бих помислил, че нуждата, която имахте за деца,
беше напълно удовлетворена от Роджър.
Не се ли уморяваш да звучиш като шеф?
Съсипвате семейния бизнес и бягате в Барбадос.
Колко много харесвам брат си.
По-добре да изгубиш всичко, играейки карти на ривиерата.
Горкият Роджър.
Който няма представа колко забавен може да бъде животът.
Той избра мен.
Да и всеки ден се чудя защо.
Но не го попитах.
Да обича мен повече, отколкото обича теб.
Да, Юстас? - Имам въпрос за София?
Г-н Хейуърд спа ли с теб в Кайро?
Изглеждаше несигурен, когато го попитах.
Не бъди вулгарен, Юстас.
Доста драматично.
Може ли да обясниш каква връзка има това с разговора ни, скъпи?
Всъщност е доста свързано.
Ами ако тя е убиецът?
И са заедно в това.
Виждаш ли? Идват за теб.
Тези хора.
Носят цялото зло.
Чарлз, толкова съм изплашена. Какво ще стане?
Пресата, ще бъдат ли ужасни? - Не давай интервюта.
Трябва да си наемеш адвокат да ти каже какво да правиш и говориш.
Трябва ми някой като теб, Чарлз. - Дръж се здраво.
Пази тишина и всичко ще бъде наред.
Наистина ли мислиш така? - Значи хвана и теб.
Знаех си, че ще го направи.
София, чакай.
София, спри. София!
Същият си като тях. Заведи я в леглото си и да приключваме.
Спри! Виждам страната й, това е. - Какъв морал само!
Трябва да й го призная. Има особена дарба за разделяне на хора.
Сега разделя нас. - За какво говориш?
Бренда не ни е разделила. Ти си тръгна от мен в Кайро.
Да и запита ли се защо?
Моля те!
Върви си, Чарлз! Уволнен си. - Няма да може да уволниш полицията.
София!
Това си ти. Помислих те за друг. - Какво правиш тук?
Същото като теб - разследвам. - Тук, горе?
Трябва да тръгвам. - Чакай!
Жозефин!
Сензационни празни приказки.
Бил сте ранен.
Кучетата на съпруга ви и аз имахме лека прегръдка снощи.
Отива ви.
Добре ли сте?
Невинаги сме били така, съпругът ми и аз.
Бяхме една от най-бляскавите двойки в Лондон.
Слагаха наши снимки по всички списания.
Хората ни се възхищаваха.
Чудя се какво стана.
Знаете ли, Чарлз, те са обучени бойни кучета.
Можеха да ви убият на секундата, ако наистина искаха.
Което значи?
Като всички нас, те ви харесват.
Човекът от гаража пристигна да поправи колата ви, г-н Хейуърд.
Добре.
Тези репортери са безмилостни.
Стартовият кабел липсва.
Добре.
Да го запазим между нас.
Чарлз, има обаждане за теб.
Главен инспектор Тавернър от Скотланд Ярд.
Имах пневмония. Това престъпление ли е?
Опитваме се да установим фактите, г-н Агродополос.
Не сте ли бил наясно със смъртта на г-н Леонидис?
Докато не видях вестниците, да.
Синът ми трябва ли да чете за смъртните случаи всеки ден в болницата?
Откъде познавахте г-н Леонидис?
Помогна ми, когато пристигнах за първи път в Лондон.
Защо? - Ние гърците се държим заедно.
Ето защо. Вижте, нищо не знам.
Даде ми плика, а когато почине, да го отнеса на Гейтскил.
И не сте го отварял?
Пликът беше затворен с непокътнат печат.
Познавате ли адвокатите, написали новото завещание?
Не лично, но съм наясно, че г-н Леонидис ги е използвал
за друга част от неговите дела.
Вие оставате изпълнителят. - Да, но без ентусиазъм.
Уредил е малка сума за вдовицата.
Останалата част от имуществото отива при един наследник.
Внучката - София.
Да?
Имаше обаждане от къщата на Леонидис. - Да?
Някой се е опитал да убие малкото момиченце.
Боже!
Въжето е било наполовина срязано. - Кой я е открил?
Аз. Баща ми отиде с нея в линейката.
Спомня ли си нещо? - Беше в безсъзнание.
Сигурно е паднала от високо.
Горкото ми ангелче.
Майко, ако искаш да отидеш, мога да те закарам.
Не е спешно.
Филип казва, че правят всичко, което могат.
Ако искаш да направиш майка си щастлива,
не бих отказала джин.
Ти беше в къщата на дървото снощи.
Помислих те за хищник. Затова пуснах кучетата.
Мъж на име Гейтскил е тук, сър. - Пусни го.
Какво прави Гейтскил тук?
Каква бъркотия.
Това е местопрестъпление, г-жо Едит.
Също и мой дом.
Толкова е несправедливо. - Какво става?
Защо Гейтскил е тук? - Питай София.
Да открием царуването на кралица София.
Нека ви поздравя, София. Вие сте много богата жена.
Предлагам ви да направите ново завещание при първа възможност.
Приятен ден на всички.
Мадам София.
Твоята бедна и разорена стара майка те моли за милостиня.
Отдели ни по една монета, скъпа.
Майка ти иска да е актриса.
Много си забавна, любов моя, но не е време да се правиш на шут.
Предполагам, ще спасиш Роджър. - Не искаме пари.
Ще продам фирмата. - Добро момиче.
Няма смисъл да се пилеят пари.
Бях най-големият му син,
а той ми забива нож в гърба, преди да умре.
Погледнете се и двамата. Отчаяни и унижени,
защото трябва да отидеш пред вратата на София с просешки купички.
Махни се от стаята. Веднага!
Пази се от лешоядите, скъпа сестро.
Това е ужасно бреме на раменете ти.
Мисля, че се самозабравяме.
Филип, кажи ми. Как е Жозефин?
Извинете, ще се оправи, слава на Бога. Няма счупени кости.
Искат да я задържат за наблюдение. - Много умно.
Тя не трябва да е в къщата. Твърде опасно е.
Колкото и да е забавно, тази драма ми е достатъчна.
С Роджър трябва да тръгваме. Ще си стягаме багажа и заминаваме.
Поздравления, скъпа.
Имам смътни подозрения, че е направил правилния избор.
София.
Ти си изключително умна жена - де Хавиланд.
Виждала съм какво е нужно да се работи на такова ниво
и невинаги е приятно. Затова искам да запомниш,
че потеклото ще ти помогне да откриеш какво е най-важно в живота.
Чувство за баланс.
Ангел мой, може би трябва да поговорим за "Разобличаване."
Съжалявам, татко.
Баща ти го написа.
Поне прочети проклетото нещо. - Това само ще удължи агонията.
Татко...
Дядо винаги казваше, че богатството няма да трае,
ако се раздели между слабите членове на семейството.
Трябва да се концентрира в ръцете на силните.
Знаеше ли затова завещание, София? - Да.
Изглежда зле, нали?
За първи път спомена идеята, когато нещата загрубяха в Кайро.
Каза да се върна в Англия да ме научи да се справя с империята му.
Затова ме напусна.
Това и фактът, че ме шпионираше. - "Шпионаж" е голяма дума.
Разби сърцето ми, Чарлз.
Подадох оставка.
Защо не ми каза за завещанието? - Не знам.
Когато не се появи, помислих, че е още един от триковете на дядо.
Обичаше да си играе с хората. - Сигурно е семейна черта.
И той мислеше това.
Каза, че приличам на де Хавиланд,
но кръвта във вените ми е Леонидис.
Затова нищо не може да ми устои. - Мисля, че може да е имал право.
Наистина вярваш, че може да съм го убила, нали?
Не, София...
Може би г-н Браун е поел градинарството.
Или може би са били засадени от него.
Прекалено удобно е. - В случая помага на гаджето ти.
Струва си да убие заради един куп пари.
Тя не ми е гадже.
Поех разследването, Чарлз.
Положението ти е компрометиращо. Трябва да си с другите...
Заподозрени. - Щом казваш.
Това са градинарските ножици на Едит, но не доказват нищо.
Може да е използван всеки нож, за да среже въжето.
Нуждаем се от пряко доказателство
за връзката между г-н Браун и г-жа Леонидис.
Това е шега, Чарлз. - Боя се, че не.
Тогава ти отиваш първи. - Добре.
Чарлз. - Да, сър?
Това ли трябва да прави виден инспектор в напредналите си години?
Алилуя.
"Лорънс, скъпи мой, любов моя,
не мога да говоря за снощи.
Ако го направя, сърцето ми ще избухне.
Няма да е за дълго, преди да може да сме заедно."
"Скъпа моя,
Нетърпението на любимия престъпление ли е или добродетел?
Не искам той да страда, не и след добрината му към мен,
но искам да си отиде."
Г-жо Леонидис.
Трябва да ви помоля да ме придружите до Скотланд Ярд.
Моля?
Всичко, което кажете,
може да се вземе и използва като доказателство срещу вас.
Разбирате ли?
Не съм го написала аз. - Г-жо Леонидис, моля ви.
Никога не бих направила такова нещо.
Покажете малко достойнство.
Не съм го написала. Никога не бих го написала.
Не, били са те. Те бяха.
Сигурно сте много щастливи. - Ще изгниеш в ада.
Стар лицемер! Момченцето на татко!
Махни си ръцете от мен! Ще се върна!
Чарли, помогни ми. Това са вампири.
Изиграха ни, защото не сме част от техния свят.
Не ги оставяй да те заблудят. Чарлз, моля те!
Мамят ни!
Тук.
Нямахме шанс срещу тях.
Напълно повярвах на представлението й.
Майко, ако Бренда е виновна, ще я обесят. Достатъчно е.
Трябва да я измъчват до смърт. - Ще се радваш да гледаш това.
Не беше твой баща. Аз го обичах. Разбираш ли? Обичах го!
Повече отколкото си обичал мен.
Сега по-добре ли си?
Искам Бренда да има най-добрия адвокат, който парите могат да купят.
Ние ще платим. Не е имала опит да се справи.
Горката.
Къде отиваш? - Имам среща в града, скъпа.
Чарлз, избави се в последния момент.
Трябваше да призная, че нямаше да се справя без теб.
Доказателството е само косвено. - Обичайно е в случай на убийство.
Много зависи от впечатлението, което ще направи на журито.
Ако някога ти потрябва подходяща работа,
знаеш къде да ме намериш. - Какво мислиш, Чарлз?
Че бих могла да съм аз?
И се измъкнах безнаказано с всички пари благодарение на теб.
И затова избрах първо теб.
Някой може да е подправил писмата, нали?
Убийци!
Говорят за вас в пресата. Как сте помогнал да разрешат случая.
Добро утро, г-жо Акройд. - Г-н Хейуърд, това е ваше дело.
Може да набавим украса.
Ето ни, тиквичке. Бягай при бавачката.
Ето те и теб. Толкова се радвам да те видя.
Пропуснала съм много. Не трябваше да ме държат в болницата толкова.
Не гледай така ядосано, подмененото ми. - Спри да я наричаш така, Магда.
Как се обръщам към дъщеря си, не е твоя работа.
Жозефин, скъпа, ти се върна.
Кажи ми, какви бяха реакциите на Бренда и Лорънс?
Молеха ли за милост?
Не искам да говориш за хората по този начин.
Намериха любовни писма на балкона на кулата.
Знаех си. Трябва да го напиша в тетрадката си.
Тръгвам.
Жозефин! Почистих ги докато те нямаше.
Правя ти горещ шоколад. Ще те накара...
Виждала ли си тетрадката ми? - Защо? Изгуби ли я?
Мислех, че е в стаята ми. Не я намирам никъде.
Опитай в къщата на дървото.
Знам, че си я взела. Мразиш я. - Добре, успокой се.
Ще я намеря.
Г-жо Едит, боя се, че резултатите ви не вещаят добро.
Колко ми остава?
Трудно е да кажа.
Може би няколко месеца.
Има обещаващо експериментално лечение.
Не искам други лечения.
Свърши се, нали?
Винаги напускаш партито в мига,
когато най-много му се наслаждаваш.
Бавачке, млякото ври!
Ще си тръгвам, ако всичко е наред, г-н Хейуърд.
Да, аз ще заключа.
Благодаря. - Много хора се обадиха днес.
Лека нощ.
Влез.
Бавачката е приготвила горещия ти шоколад.
Мразя го и тя го знае. Прави го само...
За да си го изпие тя. Знам.
Защо си така ядосана? - Отегчена съм.
Не мога да си намеря тетрадката.
Всичко е наред. Ще я намерим.
Чарлз Хейуърд.
Аз донесох чашата на Жозефин, но бавачката я приготви.
Ако я е направила за Жозефин, защо ще я пие?
Тъкмо навреме за сбогуване, г-н Хейуърд.
Къде отивате? - Към летището в Лондон.
Затворете портите! - Не бъдете смешен, ще изпуснем полета.
Разбираме трудната ситуацията, но с Роджър заминаваме,
за да продължим живота си. Защо ще искаме да отровим старица,
която не ни е навредила? - Може би не е била мишената.
Моля? - Я, почакайте, г-н детектив.
Може ли да докажете нещо, че не е било сърдечен удар?
Или самоубийство? Сигурен ли сте, че е била отровена?
Съдебният лекар работи.
Никой няма да мърда от тук, без изричното ми позволение.
Клеми, обади се на адвоката ми.
Искам да проверя дали действията на инспектора са законни.
Никой не може да ни тормози и да останем още едни ден тук.
Жозефин, в безопасност си. Ти си с мама и татко.
Ние ще се погрижим за теб. - Г-н Хейуърд, сигурно сте магьосник.
Всеки път като ви накараме да изчезнете се появявате пак.
Трябва да говоря с Жозефин. - Кой не трябва тези дни?
Ще е на самолета за Лозана довечера. - Бавачката е била отровена.
Също като дядо. Не е ли вълнуващо? - Мили Боже!
Не си ли разстроена? Мислех, че я харесваш.
Не особено.
Винаги ми мрънкаше за нещо. Суетеше се.
Сигурна съм, че тя открадна тетрадката ми.
Има ли някой, който поне малко да обичаш?
Много обичам леля Едит. - Ами ние?
Жозефин?
Извинете, ще отнеме секунда.
Ами ние?
Наистина.
Двамата с теб разрешихме случая, нали?
Тетрадката ми я няма. - Не се тревожи затова.
Какво точно знаеш? - Знам много неща.
Не се съмнявам.
Но знаеш, кой е сложил нещо в шоколада ти, нали?
Знаеш, кой е отровил дядо ти и е срязал въжето от къщичката ти.
Сега е моментът за Холмс да осведоми не само Уотсън,
но и Лестрад. - Няма да кажа нищо на полицията.
Те са глупави. Помислиха, че Бренда го направи или Лорънс.
Не бях така глупава. Много добре знаех, че не са го направили.
През цялото време имах идея кой е и направих тест.
Знам, че съм права. - Сега ме чуй.
Смея да кажа, че си много умна.
Няма да е добре, ако не си жива да се порадваш на факта.
Не разбираш ли, глупаво дете, че докато настояваш да пазиш тайната,
се излагаш на опасност? - Разбира се.
Но в някои книги, някой е убит след друг.
А ти петнейки убиеца - той или тя, е единственият останал.
Да почакаме да видим какво ще стане.
Това не е детективска история! Двама души са убити.
Ще те накарам да кажеш какво знаеш, ако трябва да те разтреса, докато...
Ето те, Чарлз. - Г-жо Едит.
С Жозефин си говорихме. - Разбира се.
И всички са малко напрегнати днес,
което е твърде разбираемо предвид обстоятелствата.
Чарлз, инспектор Тавернър и съдебния лекар те търсят.
Разбирам, че напредват значително.
Добре. - Не се тревожи, ще я наглеждам.
Знам, Чарлз. Нека се справя с това.
Сега...
Какво ще кажеш да отидеш в Лонг бридж и да ядеш сладолед със сода?
Да.
Да разбирам ли, че напредвате?
Ще трябва да чакаме доклада от анализа.
Имате теория, нали?
Имайки предвид симптомите и факта,
че е доста обикновена и достъпна отрова,
научното ми предположение е цианид.
Защо някой ще има цианид в къщата си? - Освен за убиване на хора.
Къртици. - Къртици?
Цианидът се използва за убиване на къртици.
Съжалявам, г-жо Едит, никой не може да напуска имението.
Знам, но главен инспектор Тавернър реши,
че ще е по-подходящо тя да е извън къщата в следващия час.
Докато трупът бъде преместен.
Той не вярва, че 12 годишно момиче
или стара и на прага на живота си жена може да са убийците.
Съгласен ли сте, сержант? - Извинете, всички сме на ръба.
Ще ги разкарам. Преместете се.
Чарлз, какво правиш? - Дневникът на Жозефин.
Едит се опита да го разруши като го е сложила в негасена вар.
Ето го и цианида.
Какво има?
Леля Едит току-що тръгна и отведе Жозефин.
Това е почеркът на леля Едит. - Влизай в колата.
Толкова е дразнещо. Не мога да си намеря тетрадката.
Не си я виждала, нали?
Скъпа, обичам те повече, отколкото някога ще разбереш.
Едит напусна ли имението? - Да, с момичето.
Къде? - Насам. Защо?
Разкарай тези хора от пътя! - Махнете се!
Какво пише?
"Аз, Едит Джейн де Хавиланд, признавам за убийството на Аристид Леонидис."
Боже! Жозефин!
Жозефин, ще ти призная нещо.
Какво?
Не отиваме за сладолед.
Искаш ли да знаеш къде отиваме?
Да.
Водя те на нови уроци по балет.
Балетни уроци, лельо Едит?
Но нямам пачове. Защо не каза?
Мисля, че ще имат всичко, което поискаме, като стигнем там.
Иска ми се дядо да може да го види.
Защо леля Едит ще иска да убие дядо и бавачката?
Тя не е психопат. - Не мисля, че е била Едит.
Не е Едит? - Има нещо в дневника на Жозефин.
Чети на глас.
"Толкова съм отегчена. Нещо трябва да се случи в тази къща.
Затова днес аз...
Боже! - Продължавай.
Затова днес убих дядо.
И много се забавлявах.
Несъмнено имах причина да го направя. Предупредих го.
Казах му, че ще съжалява, че спря балета ми.
Надявам наистина да е бесен.
Не трябваше да го прави.
Това и други неща. Много други неща.
Той е подъл и жесток. Лош човек.
Мисли, че може да направи всичко.
Че може да каже на всеки какво да прави
и да ги прави на луди и нещастни.
Но не и мен. Аз съм по-силна.
Различна съм, като него.
Дадох му специална почерпка за рождения ден.
Изпълних най-добрия си танц за него.
Знам колко обича да гледа как Бренда танцува.
Гледах от къщичката на дървото. Също знам колко обичаше,
когато София искаше да е балерина. Мислеше, че е красива и изискана.
Но каза, че няма смисъл аз да имам уроци по балет,
защото никога няма да съм достатъчно изискана.
Каза, че лебедовото езеро не беше като патешкото.
Мразя го.
Има малко за писмото на Бренда.
"Най-накрая схванах почерка й."
Късмет е, че пише като 10 годишно дете.
Прекопирах малко от "Разобличаване."
Това ли е правилният път? - Така мисля.
Днес трябва да съм много смела.
Сложих ножиците на леля Едит в чекмеджето на Лорънс в класната стая.
Трябваше да се кача на къщичката на дървото с нож.
Но всяка задача, която си струва, е малко трудна.
"Бавачката предположи.
Юстас продължи да задава въпроси, и се притесних."
Но той не се усъмни. Бавачката беше. Слухти наоколо през цялото време.
Каза, че е видяла пачовете ми, които бяха кални,
след като взех ножиците от навеса. Продължи да ме гледа,
и разбрах, че е събрала две и две. Мразя бавачката.
Винаги е след мен, поучава ме, а е толкова глупава.
Мразя глупавите хора.
Безполезни са, освен ако загинат във войната, както казваше дядо.
Тя трябва да е следващата."
Едит сигурно е усетила нещо
и е открила дневника на Жозефин.
Тогава Жозефин убива бавачката. - Едит решава да обвини себе си.
Не може да остави да обесят Лорънс и Бренда за неизвършено престъпление
и не може да остави Жозефин да посрещне живота си в институции,
където ще е осмяна като чудовище, подиграна като изрод
да не споменавам публичното унижение, което родът трябва да понесе.
Какво ще направи с Жозефин?
Ето ги.
Защо минаваме от тук? - Напряко е.
Това е пътят, който води към кариерата. Не разбирам.
Лельо Едит, какво е това?
Плашиш ме. - Не се страхувай.
Лельо Едит, какво правиш?
Лельо Едит!
Боже, Чарлз, те... - Лельо Едит, спри!
Спри колата!
Не!
Какво й причинихме? Какво й причинихме!
Всичко е наред. Не беше ти.
Не беше ти.
Превод и субтитри Gushifly
УНАКС ТИЙМ (Copyright) 2017